Pogostost izhajanja: 2 številki letno Odgovorni urednik: Marko Jesenšek Revija je bila na pobudo skupine slavistov ustanovljena leta 2008 z združenjem ene ameriške in štirih srednjeevropskih univerz. Namen Slavie Centralis je objavljati slavistično usmerjene razprave, ki predstavljajo izvirno raziskovanje v slovanskem jezikoslovju in literarni vedi, pri tem pa spodbuja zlasti interdisciplinarne pristope. Ime Slavia Centralis poudarja stičišče jezikov in kultur v središču Evrope, kjer so se vse od prvega tisočletja razvijali slovanski jeziki in književnosti. Slavia Centralis teži k celostni obravnavi slovanskih jezikov in književnosti, k preseganju meja in nacionalnih kanonov kot tudi k raziskovanju povezav med slovanskim in neslovanskim. Revija poudarja inovativne pristope in interdisciplinarnost, obenem pa poglobljeno filološko znanje priznava kot temeljno vrednoto, zato spodbuja objavo prispevkov, ki odgovorno uporabo ustreznih podatkov združujejo z inovativnimi pristopi. Indeksiranje: Digitalna knjižnica Slovenije (dLib.si); Digitalna knjižnica Univerze v Mariboru; Imenik revij odprtega dostopa (DOAJ); Evropski referenčni indeks za humanistične vede (ERIH PLUS); KU ScholarWorks; Lingvistična bibliografija, Nizozemska; Združenje sodobnih jezikov Amerike (MLA), Imenik periodičnih publikacij, New York; Scopus (Elsvier); Ulrich's Periodicals Directory, R. R. Bowker, NY, ZDA. Licenca: CC BY-SA Letna naročnina/Cena posamezne številke (tiska; tujina): 24,20 €/13,60 € Tiskano s finančno podporo Javne agencije za znanstvenoraziskovalno in inovacijsko dejavnost Republike Slovenije (ARIS).
Oddelek za slovanske jezike in književnosti, Filozofska fakulteta, Univerza v Mariboru
Avtorske pravice Članki so objavljeni pod pogoji mednarodne licence CC BY-SA. https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/deed.sl Plagiatorstvo Slavia Centralis je nekomercialna in prosto dostopna mednarodna znanstvena revija. Kot taka je zavezana etičnim načelom glede zaupnosti, izvirnosti in intelektualne poštenosti. Kršenje avtorskih pravic in plagiatorstvo obravnava zelo resno, zaradi česar z ustrezno programsko opremo preverja morebitno podobnost z vsebino drugih besedil. Avtorji morajo upoštevati naslednje: Predloženo besedilo mora biti izvirni znanstveni članek. Vsi viri morajo biti korektno navedeni. Besedilo ne sme biti istočasno predloženo uredniški presoji drugih publikacij. Za vključeno gradivo (citati, ilustracije, tabele ipd.) je treba pridobiti ustrezna dovoljenja, ki izhajajo iz avtorskih pravic. Objava v reviji Slavia Centralis ne predvideva plačila.
Simpozij ob 110. obletnici rojstva Antona Vratuše
Znanstveni simpozij 110. obletnica rojstva Antona Vratuše, ki sta ga organizirala Slovenska akademija znanosti in umetnosti (I. razred za zgodovinske in družbene vede in II. razred za filološke in literarne vede) in Ustanova dr. Šiftarjeva fundacija, se je odvijal od 19. do 20. februarja 2025 v Ljubljani (Dvorana Slovenske akademije znanosti in umetnosti – SAZU) in v Murski Soboti (Dvorana Pokrajinske in študijske knjižnice – PiŠK).
Avtorske pravice (c) 2025 Univerza v Mariboru, Univerzitetna založba https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0
Ocena knjige Janje Vidmar Velika pustolovščina: razgibano življenje ustvarjanja zgodb (2024).
Ocena znanstvene monografije o Dostojevskem (K. Kroo, A. Faustov, S. Savinkov, 2022).
Jožica Čeh Steger, 2024: Razgledi po slovenski moderni: nacionalni, večkulturni in medkulturni koncepti, kratka proza in poezija
Ocena znanstvene monografije Razgledi po slovenski moderni avtorice Jožice Čeh Steger.
Ferenc Gregor, 2023: A szlovák nyelv magyar elemei
Ocena znanstvene monografije Ferenca Gregorja o madžarskih prvinah v slovaškem jeziku.
Marko Jesenšek, 2024: Imenitnost slovenskega jezika
Ocena monografije Imenitnost slovenskega jezika avtorja Marka Jesenška.
Marko Jesenšek, 2024: Poglavja o različicah slovenskega jezika
Ocena monografije Poglavja o različicah slovenskega jezika avtorja Marka Jesenška.
Znanost ni nepristranska – nemški nacionalizem na Inštitutu za geografijo Univerze v Gradcu s poudarkom na protislovenstvu
Prevedeni članek iz nemščine (Čede, Fleck 2021) je študija o nemškem nacionalizmu na Inštitutu za geografijo Univerze v Gradcu, ki se osredinja na protislovensko tematiko. Obravnava graške geografe, ki so se o Slovencih oz. Sloveniji izrekali pod vplivom nemškonacionalne miselnosti. Iz preučenih besedil je razvidno, da so bili avtorji natančno seznanjeni z nemško nacionalistično literaturo, očitna je tudi politična in družbeno-kulturna miselnost, ki je usmerjala njihovo raziskovanje. Študija temelji na hermenevtični besedilni interpretaciji.
Raba družbenih zvrsti jezika pri pouku slovenščine in širše v osnovnošolskem izobraževanju
V slovenskem jezikovnem prostoru vse večja globalizacija in približevanje digitalizacije vplivata na jezikovno situacijo z jeziki v stiku – tako angleščino na eni strani kot jeziki priseljencev na drugi. Sodobne družbene razmere učencem brišejo predstave o položajni rabi med knjižnim jezikom in neknjižnimi zvrstmi jezika. Učni načrt za slovenščino (2018) je dihotomen, saj učence v večji meri seznanja le s tem, kaj je knjižno in kaj neknjižno. Šola je ključni dejavnik razvoja slovenske jezikovne identitete, pri čemer moramo učence s primeri vsakdanjih govornih položajev seznanjati s teorijo zvrstnosti. Namen članka je prikazati primere, kako v šolskih praksah privzgajamo jezikovno zavest, tj. odnos ne samo do knjižnega jezika, ampak tudi do neknjižnih zvrsti jezika, zlasti do narečja in pogovornega jezika, ki ju učenci najpogosteje uporabljajo v vsakdanjih govornih položajih.
Glasoslovje prekmurskega govora Cankove skozi čas
V prispevku osvetljujemo glasoslovno podobo prekmurskega govora vasi Cankova, ki ga slovenska dialektologija uvršča v ravensko-gorički govor prekmurskega narečja panonske narečne skupine. Narečno gradivo je bilo zbrano na terenu po vprašalnici za Slovenski lingvistični atlas (od konca 90-ih let do danes) in je v članku primerjano z narečnim gradivom, objavljenim leta 1909 v glasoslovni razpravi Avgusta Pavla. V prispevku so podrobneje predstavljene osnovne glasoslovne in naglasoslovne značilnosti govora.
Monolingualism vs. bilingualism: Formants as a personal identification of Slovenian and Italian vowels – absolute values versus ratios
Formanti kot osebna identifikacija slovenskih in italijanskih samoglasnikov pri eno- in dvojezičnih govorcih – absolutne vrednosti proti razmerjem. Zaradi govorcev, ki se razlikujejo po starosti, spolu, čustvih, telesni konstituciji itn., so absolutne vrednosti formantov različne. Ob primerjanju razmerij med formanti lahko ugotovimo, da so vrednosti razmerij med formanti veliko bolj stabilne in primerljive kot absolutne vrednosti. V prispevku sva analizirali razmerja med formanti F1, F2 in F3 na podlagi objavljenih meritev formantov za slovenski in italijanski jezik ter ugotavljali, ali so razmerja konstantna ne glede na absolutno vrednost posameznih formantov. Primerjati sva želeli italijansko in slovensko formantno razmerje pri eno- in dvojezičnih govorcih. Rezultati so med drugim pokazali, da opisne statistične mere za naglašene samoglasnike pri italijansko-slovenskih enojezičnih govorcih kažejo zmanjšanje srednje vrednosti F2/F1 od prednjih proti zadnjim samoglasnikom, z minimalno vrednostjo količnika/razmerja pri osrednjih in zadnjih samoglasnikih.
»Kaj si pa ti kot politik naredil za ta uspeh?!«: Raba strokovnega jezika diplomacije med poslankami in poslanci državnega zbora v letih od 1990 do 2018
Namen članka je ugotoviti, kako poslanke in poslanci državnega zbora uporabljajo strokovno izrazje s področja diplomacije. Na podlagi kvantitativne in kvalitativne analize smo ugotovili, da poslanke in poslanci državnega zbora: (1) v svojih govornih nastopih pogosto uporabljajo strokovne izraze s področja diplomacije neustrezno ali na poljuden način; (2) v svojih nastopih, kadar govorijo o področju diplomacije, pogosto ne uporabljajo jezika stroke, temveč bolj družbeno razširjen publicistični jezik; (3) uporabljajo v svojih govorih politični jezik, ki temelji na pogovorni, ne pa na knjižni pogovorni ali knjižni zborni socialni zvrsti jezika.
Reprezentacije spola, seksualnosti, etničnosti in družbenega razreda v sodobnih popularnih slovenskih kriminalkah
Članek predstavlja sistematično dekonstruktivno in tematsko analizo reprezentacij spola, seksualnosti, etničnosti in družbenega razreda v petintridesetih sodobnih popularnih romanih Sergeja Verča, Toneta Freliha, Avgusta Demšarja, Tadeja Goloba, Irene Svetek in Mojce Širok. Avtor izhajajoč iz obstoječih študij, ki se ukvarjajo s konservativnostjo žanra, in iz kulturološkega razlikovanja med konservativno poetiko detektivske proze in njeno (potencialno subverzivno) politiko reprezentacij oblikuje tridelno klasifikacijo režimov reprezentacij. Analiza kaže, da se obravnavane slovenske kriminalke kljub nekaterim kritičnim implikacijam umeščajo v konservativne in liberalne režime reprezentacij. Prevladujoče reprezentacije so onstran kritičnega režima reprezentacij, ker drugi reprezentacijski režimi mistificirajo razredne antagonizme, ki se redko znajdejo v središču zločinskomotivnih razmerij med žrtvami, morilci in detektivi.
Članek predstavi esejistično delo uveljavljene slovenske esejistke Helene Koder, ki je za knjigo Krošnja z neznanimi sadeži (2024) prejela Rožančevo nagrado. V primerjavi z drugimi najsodobnejšimi avtoricami esejev ugotovimo, da so besedila Helene Koder refleksivni eseji s poetičnimi elementi, osrednje teme, s katerimi se ukvarja, pa so umetnost, kultura, jezik. Avtoričini eseji so razpravljalni in interpretativni, vsebujejo tudi zastranitve in premišljevanja o sanjah. Zgradba njenih esejev je natančno premišljena, kajti vsak njen esej vsebuje z vsebino povezano fotografijo, na koncu pa sledi pripis, ki deluje kot dodatek k eseju.
Preobrazba ljubezni v zreli in pozni ustvarjalnosti Franca Ksaverja Meška: med hrepenenjem, odpovedjo in predanostjo
Prispevek tematološko in semiotično analizira preobrazbo ljubezni v pesniški, pripovedni in dramski ustvarjalnosti Franca Ksaverja Meška (1874–1964), pri čemer se ljubezen razpira kot čustveno, etično in duhovno jedro njegove poetike. Meškov duhovniški poklic, ki ga je vodil k zavestni odpovedi ljubezni do ženske, bistveno oblikuje njegovo literarno imaginacijo – od mladostne idealizacije k odpovedi, kontemplaciji in mistični predanosti. Izstopajo motivi romantične, materinske, domovinske in svetniške ljubezni, ljubezen do padlih žensk pa je prežeta z empatijo, notranjo razklanostjo in vzgojno funkcijo. Meškovo pisanje se navezuje na svetopisemske vzorce, Tolstojevo Moč teme, Cankarjevo socialno občutljivost ter Andersenovo simboliko. Prispevek osvetljuje ljubezen kot simbolno govorico, ki niha med hrepenenjem in odrekanjem, čustveno pristnostjo in transcendentno tišino, ter razkriva napetost med telesnim in duhovnim, molkom in govorico, trpljenjem in svetostjo.
Mrožkov Tango in problemi njegove recepcije na Slovenskem
Članek se osredotoča na dramo Tango poljskega dramatika Sławomirja Mrožka in na njeno usodo na slovenskih odrih. Čeprav je bila uprizorjena v Beogradu in Ljubljani že v letu 1965, istem letu, ko je doživela krstno uprizoritev na Pojskem, je bila kasneje potisnjena na gledališko margino. Ponovno je prišla na repertoar ljubljanske Drame šele leta 2023. V članku so analizirane posamezne postavitve in kritiški odzivi; ugotovljeno je, da je na usodo recepcije Tanga pomembno vplival Josip Vidmar.
Članek obravnava odnos Vladimirja Bartola do filma. Film je v Bartolovi umetniški prozi navzoč predvsem kot sredstvo stereotipne karakterizacije ženskih likov. Drugače je v njegovih neobjavljenih dnevniških zapiskih – v njih svoja leposlovna dela primerja z raznimi filmskimi stvaritvami, omenja načrte za ekranizacijo svojih del in razkriva svoj pogled na vprašanje, zakaj roman Alamut ni doživel načrtovane celovečerne filmske uprizoritve.
Valentin Vodnik, ilirski odi in politična cenzura
Razprava obravnava prvi resen konflikt med slovensko poezijo in cesarsko oblastjo v zgodnjem 19. stoletju na primeru Valentina Vodnika in njegovih »ilirskih« od. Ilirija oživljena, objavljena v času francoske vladavine, je pesniku po restavraciji habsburške oblasti na Kranjskem zaradi obtožb o »frankofiliji« nakopala hude nevšečnosti. Po sklepu cesarja se je moral prisilno upokojiti, pesem pa je več desetletij ostala prepovedana. Članek prikaže dinamiko Vodnikovega odnosa do političnih oblasti in podrobneje pojasni, kako in zakaj je bil ravno ta pesnik deležen politične cenzure.
Valentin Vodnik, Ilirija oživljena, Habsburška monarhija, slovenska poezija, politična cenzura
Avtorske pravice (c) 2024 Univerzitetna založba Univerze v Mariboru https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Tretja Poletna šola slovenskega jezika kot drugega in tujega jezika Slovenščina na prvi pogled
Matične knjige s preloma 19. in 20. stoletja kot zrcalo jezikovne politike med Muro in Savo
Analiza uveljavljanja slovenščine v matičnih knjigah v Lavantinski škofiji med letoma 1870 in 1919 kaže, da je bila nemščina zamenjana v 92,4 % župnij kot odločitev istega župnika ali ob njegovi menjavi. V 7,5 % župnij je nem- ščina ohranjena do leta 1918/1919 (nekatera mesta, jezikovni kontinuum ob meji). Posamezne dekanije so glede menjave jezika deloma izvajale jezikovno politiko, pri čemer dihotomija mesto vs. podeželje ni bila odločilna. Odločilno vlogo je imel posamezni župnik in njegova nacionalna angažiranost, ki ji je lahko nasprotovala lastna visoko razvita večjezičnost in jezikovno preklapljanje v vsakdanjiku. Ob tem nam raziskava omogoča tudi identificiranje vzporednic z uveljavljanjem slovenščine v šolstvu.
matične knjige, jezikovna politika, Lavantinska škofija, nemščina, slovenščina, večjezičnost
Jezikovna izoliranost slovenščine v izseljenskih skupnostih – primer slovenske skupnosti v Torontu
Slovenska skupnost v Torontu obstaja od 50. let prejšnjega stoletja, ko so se člani skupnosti začeli združevati v slovenskih cerkvah (Župnija Marije Pomagaj, Župnija Brezmadežne s čudodelno svetinjo) in z društvenimi dejavnostmi ohranjati slovenski jezik, kakršnega so uporabljali ob odhodu iz matične domovine. V novem okolju so slovenščino v največji meri uporabljali v družinskem okolju in slovenski skupnosti. Posledično se jezik med njimi ni spreminjal, kot se je v domovini. Namen članka je predstaviti izoliranost slovenščine kot dediščinskega jezika. Pri vsakdanjem sporazumevanju med predstavniki prve (in tudi druge) generacije se ta kaže zlasti v rabi t. i. konzerviranega jezika, tj. zastarelih besed oz. besed, ki so danes v Sloveniji redkeje v rabi, in simbolični funkciji jezika, v katerem se ljudske pesmi in molitveni obrazci ohranjajo kot t. i. konzervirana tradicija.
slovenska izseljenska skupnost v Torontu, predstavniki prve generacije, slovenski jezik, konzervirani jezik
Skladenjsko-pomenska analiza stavkov z uvajalnimi oziralnopoljubnostnimi vezniki
Namen prispevka je prikazati skladenjska okolja in pomenske lastnosti stavkov, ki jih uvajajo oziralnopoljubnostni vezniki, ter jih umestiti v šir- ši kontekst medjezikovnih raziskav. Oziralnopoljubnostni vezniki izražajo poljubnost in prosto izbiro, zato uvajajo stavke, ki poimenujejo množico nanosnikov oz. pogojev, med katerimi je mogoče prosto izbirati. Odvisno od vezljivosti in družljivosti povedka matičnega stavka lahko oziralnopoljubnostni vezniki uvajajo vezljive ali družljive odvisnike. Hkrati lahko uvajajo tudi soredja, v katerih stavek z oziralnopoljubnostnim veznikom izraža odnos govorca do povedanega ali opravlja povezovalno vlogo na ravni stavkov ali večjih besedilnih enot.
odvisnik, soredje, oziralnopoljubnostni zaimek, skladnja, semantika, poljubnost, prosta izbira
Образ генерала Хлудова в словенском переводе пьесы М. А. Булгакова «Бег»
Razprava se osredotoča na analizo aluzij ter označenih in neoznačenih navedkov iz Razodetja in drugih biblijskih besedil, ki se navezujejo na podobo osrednjega junaka Bulgakovove drame Beg, belogardističnega generala Romana Hludova, v slovenskem prevodu Boruta Kraševca (2016), in sicer z vidika njihove doslednosti ter ohranjanja. Zgodovinska apokalipsa v drami predpostavlja razpad starega sveta, ki ga zaznamujejo izguba domovine, izguba lastne identitete, oskrunitev vseh starih idealov in izmaličenje človeške podobe. Intertekstualne figure, ki jih Bulgakov namenoma uporablja za vzpostavitev vzporednic s svetopisemsko prerokbo o koncu sveta, predstavljajo pomembno lastnost stilne raznolikosti besedila. Če bi jih prevajalec poskusil deloma ali v celoti opustiti, bi besedilu odvzel eno ključnih oznak zavestne avtorjeve ambivalentne projekcije. Zanima nas, ali so te figure v slovenskem prevodu ohranjene, kako se ohranjajo in katere prevajalske strategije je uporabil Kraševec.
Beg, Bulgakov, prevod, intertekst, aluzija, navedek
Kosovel in njegovi hibridni konstruktivistični dnevniki
Razprava se posveča fenomenu dnevnikov Srečka Kosovela, ki jih sopostavlja ob dnevniške zapise njegovega sodobnika, ustanovitelja italijanskega futurizma F. T. Marinettija. Ugotavlja, da je v primerjavi z Marinettijevimi visoko političnimi in ekstrovertiranimi dnevniki o rojstvu fašizma Kosovelov dnevnik zelo intimen, konceptualen in liričen, hkrati pa tudi hibriden in singularen. Dnevniki Srečka Kosovela pripadajo specifični avantgardni in modernistični zvrsti dnevniških pisav, delujejo kot kronike introspekcije, a ob tem proizvajajo izjemno izvirno kombinacijo osebnega in kolektivnega spomina ter navdušijo z nenavadno mešanico literarnih taktik.
Srečko Kosovel, F. T. Marinetti, futurizem, konstruktivizem, dnevniki, avantgarda
Live, Lust, Love: Semantic Fields of Intimacy in Slovenian and Serbian Fin de Siècle Prose
V članku s pomočjo vektorskih vložitev besed raziskujemo čustveno in telesno intimno v slovenski in srbski književnosti s konca 19. in začetka 20. stoletja. Ker je čustveno in telesno intimo težko enoznačno definirati, smo pri analizi upoštevali širok spekter medsebojnih odnosov, upodobljenih v književnosti fin de siècla. Z uporabo jezikovnega modela Word2Vec smo ustvarili osem semantičnih polj, ki so zajemala besede, ki se nanašajo tako na platonične kakor erotične odnose, pa tudi na nasilje, saj se je to v analiziranih literarnih delih izkazalo za tesno povezano s spolnostjo. S primerjalno analizo srbske in slovenske proze smo odkrili, da med korpusoma obstajajo opazne razlike. Poleg tega smo opazovali relacije med temi semantičnimi polji tudi ločeno v delih avtorjev in avtoric, kar je dalo dodaten uvid v dojemanje intimnosti v kontekstu spolne socializacije.
vektorske vložitve besed, računalniška literarna veda, slovenska književnost, srbska književnost, oddaljeno branje
Defiance of Motherhood as an Inherited Tradition and Motherhood as Redemption in the Works by Božena Víková-Kunětická and Jelena Dimitrijević
V prispevku predstavljam dvojni vidik materinstva v romanu Vzpoura (1901) češke avtorice Božene Víkove-Kuněticke (1862–1934) in romanu Nove (1912) srbske avtorice Jelene Dimitrijević (1862–1945). Čeprav sledita podobni pesniški usmeritvi, imata različne pristope pri upodabljanju istih tem. Medtem ko Jelena Dimitrijević situacije v turškem in ameriškem okolju prikazuje z ostrim očesom, osredotočeno predvsem na medosebne odnose in vedenje žensk ter njihovo vključevanje v družbo, je Božena Víková-Kunětická bolj zaskrbljena zaradi konkretnih težav, skozi katere prehajajo njene junakinje (npr. nezvestoba v zakonu, nosečnost izven zakona, odstopanje od tradicij in družbeno-kulturnih konvencij). Čeprav sta romana Vzpoura in Nove zelo različna v svoji umetniški in vsebinski strukturi, je njun skupni element motiv deklet, ki odrastejo na začetku 20. stoletja in se upirajo pričakovanju nadaljevanja tradicionalnih odnosov v družini. V obeh romanih je materinstvo doživljeno kot niz določenih in dovoljenih dejanj ter praks pričakovanega vedenja, ki jih ni dovoljeno kršiti, vendar se materinstvo lahko razume tudi v širšem smislu, saj se nanaša na funkcijo in vlogo žensk v patriarhalni družini in konzervativni družbi. V tem kontekstu sem poskušala identificirati primerjalno podobne in različne elemente, ki jih avtorici uporabljata za opis določenih težav (npr. odnos žensk do tradicije, njihova uporniška drža, njihovo izzivanje in vprašanje svobodne izbire). Obe avtorici prikazujeta junakinje, ki se upirajo materinstvu kot naloženi tradicionalni vlogi žensk v patriarhalni družbi, vendar prav tako enako prepoznata elemente odrešenja glavnih junakinj prav skozi rojstvo otrok v povezavi s predhodnim zavračanjem tradicije. Čeprav si ti dve stališči nasprotujeta, kažeta globlje arhetipske vidike funkcije ženskosti in samoizpolnitve junakinj.
materinstvo, prekinitev s tradicijo, sociologija družine, ženski princip, svoboda
Couples Modernes. The Literary Couple in Central European Modernist Movements
Članek je posvečen specifičnemu fenomenu v srednjeevropskem modernizmu: paru, ki ga sestavljata t. i. nova ženska in dekadent. S poudarkom na gibanjih mlada Poljska (Młoda Polska), mlada Hrvaška (Mlada Hrvatska) in češka moderna (Česká moderna) avtorica predstavi tri primere literarnih parov: Stanisław Przybyszewski in Dagny Juel, Vladimir Jelovšek in Zofka Kveder ter Stanislav K. Neumann in Kamilla Neumannová. Pregled dokazuje, da je navezovanje na pripadnika literarnega gibanja za žensko predstavljalo način za dostop do boemskega miljeja in, kar je še pomembneje, do strani vodilnih revij in posledično do literarne zgodovine.
srednja Evropa, modernistično gibanje, nova ženska, dekadent
Ženski glas v Gradnikovi ljubezenski poeziji in v Le Livre pour toi Marguerite Burnat-Provins
V več vložnicah z ženskim lirskim subjektom iz prvih treh zbirk Alojza Gradnika (Padajoče zvezde, Pot bolesti, De profundis) je izražena močna erotična želja ženske. Z žensko erotično senzualnostjo pa je bistveno opredeljeno tudi knjižno pesniško delo Le Livre pour toi iz leta 1907 francosko-švicarske avtorice Marguerite Burnat-Provins, ki ga je Gradnik prevedel in je z naslovom Knjiga za Tebe izšlo leta 1923. Neposrednega vpliva te francoske knjige na Gradnikove ljubezenske vložnice ni mogoče potrditi, zato je namen prispevka predvsem poglobiti dosedanjo literarnozgodovinsko primerjavo literarizacije ljubezni pri obeh avtorjih, in sicer z analizo koncepta ljubezni ter položajem ženske v ljubezenski zvezi.
Alojz Gradnik, Marguerite Burnat-Provins, erotična poezija pesnic, pesem vložnica, slovensko-francoski literarni stiki
Femmes fatales v dramatiki cesarsko-kraljeve monarhije: od Wedekinda in Wyspiańskega do Robide in Cerkvenika
Motiv žensk, ki s svojo zapeljivostjo usodno vplivajo na moške, ima v svetovni umetnosti že dolgo zgodovino, vendar so posebej razločno t. i. usodne ženske (femmes fatales) vstopile v umetnost fin de siècla na Dunaju. Paradigmatični so tako postali liki F. Wedekinda, A. Schnitzlerja ali O. Kokoschke in njihov vpliv se je širil do meja monarhije, kjer so jih na različne načine adaptirali. Medtem ko se je po preverbi literarnih del na Poljskem (S. Przybyszewski, S. Witkiewicz, S. Wyspiański) izkazalo, da so avtorji prevzeli veliko manj usodno in uničujočo različico usodne ženske, se je na Slovenskem (E. Gangl, A. Robida, A. Cerkvenik), nasprotno, razvila njena najbolj radikalna, usodna, celo satanska različica.
femme fatale, satanska ženska, svetnica, fin de siècle, poljska književnost moderne, slovenska književnost moderne
Altenbergove in Cankarjeve podobe krhkih žensk
Peter Altenberg in Ivan Cankar sta v findesièclovskem ozračju Dunaja ubesedila različne variante femme fragile in femme enfant, ki so izraz literarnega esteticizma in tabuiziranja ženskosti ob koncu 19. stoletja. V prispevku so predstavljene podobe krhkih žensk v Altenbergovi zbirki Wie ich es sehe (1896) in Cankarjevih Vinjetah (1899). Cankar je femme fragile največkrat oblikoval v skladu z dekadentno estetiko bolehnosti in smrti, ob konstruktu ženske-otroka pa ob angelski podobi ubesedil tudi njeno nebrzdano erotično naravo. Altenberg je opise pravljično lepih, nespolnih krhkih žensk in idealnih predpubertetnih deklic združil s programom zdravega življenja v naravi, ne morejo pa zakriti moškega erotičnega pogleda in transfiguracije njegovih erotičnih fantazij.
femme fragile, femme enfant, kratka proza, erotika, Peter Altenberg, Ivan Cankar